- Хей, Макс. - Алек, какво по дяволите правиш тук?
Крада бейсболна топка. А ти?
Опитвам се да си върна парите, които загубих заради теб.
Аз също. Мислех си да взема тази топка и да се отплатя на моята приятелка Макс...
- Да бе. - Сериозно.
Искаш ли да ми се отплатиш? Намери си работа. Разбери какво е да живееш в истинския свят.
Съжалявам, но това ли е твоята работа в 'истинския свят'?
Това е извънредна ситуация, която, ако не си ме чул, е изцяло по твоя вина.
Искам да ти помогна. Ако не беше платила на онзи доктор, щях да съм мъртъв.
- Не ми напомняй. - Длъжник съм ти, Макс.
Прибирай се вкъщи, аз ще довърша тук. Ще го протъргувам и ще ти донеса парите утре.
Първо, не ти вярвам.
Второ, топката от 756-тата победа на Сами Соуса струва много повече от това, което ми дължиш.
- Върни ми я. - Добре, ще делим 50 на 50.
- Да бе, аз първа я взех. - Добре де, 60 на 40, а?
Чети по устните ми: оправи си живота, намери си работа и престани да си бъркаш носа в моите неща. Не ме карай да ти сритам задника.
Цялото това държание като мъжкарана въобще не ти отива.
'Ще ти сритам задника. Ще ти размажа физиономията.' Толкова не-женствено е.
- Чудесно, виж какво направи. - Господи, мразя те.
Ей, знам, че не е подходящия момент, но ще ме закараш ли до вкъщи?
Спри, спри.
- Сега пък какво? - Нямам пропуск.
Досега съм минавал през пунктовете крадешком.
- Благодаря за возенето. - Благодаря, че провали плана ми да си върна парите.
Трябваше да пуснеш когато имаше тази възможност.
Трябваше да те оставя да пукнеш когато имах тази възможност.
Добре, дай да видя пропуска ти. Нямам цяла вечер на...
Куриер на Джам Пони.
Добре.
Хей, дай да ти видя документите.
На теб говоря.
Ей!
Излез от там.
Не ме карай да дойда и да те изведа. Идвай веднага, чуваш ли ме?
Проектираха я да бъде идеалния боец, човешко уръжие.
После тя избяга.
В бъдеще не много по-далеч от сега, в един объркан свят,
тя е преследвана от своето минало.
Не може да избяга. Трябва да се бори, за да открие съдбата си.
Държах го в ръката си. Дори вече имах купувач. 15 хилядарки.
- И Алек трябваше да развали всичко. - Не мога да повярвам.
- Това беше твоя план. Ти стигна там първа. - Точно това казах и аз.
Щеше да вземе колкото му дадат и да го пропилее по курви и пиене.
- Няма никакво благоприличие. - На мен ли го казваш.
Да вземе това, което ти с право щеше да откраднеш.
Точно така. Все едно е дете, което не знае кое е правилно и кое не.
- Подиграваш ли ми се? - Аз ли?
Аз крада само от лоши хора и само за добри каузи.
Да, когато се нуждаеш от някоя част за мотора ти, или от рокля за сватба.
Без мотора си не мога да...
А що се отнася за роклята, щях да я върна.
- Това дори не е за мен. Отнася се до теб. - Какво искаш да кажеш?
Отидох да открадна бейсболната топка, за да ти върна парите, които похарчи за онзи доктор.
- Така ли? - Така.
Но като виждам как го възприемаш, ще се откажа.
Да, предполагам. Искам да кажа, можех да използвам парите за 'Само Очите',
но ще измисля нещо друго.
- Мога да открадна нещо друго. - Има много лоши хора навън.
Но не искам да падаш на моето ниво.
До скоро.
Джошуа.
Здравей, големи приятелю.
Хей.
Това съм аз, Макс.
Макс.
- Съжалявам. - Кошмар?
Не дойде вчера.
Знам, съжалявам. Трябваше да свърша нещо и ми отне повече време отколкото предполагах.
Бях гладен.
Малката Деби.
Купих ти книга.
Разказва се за клоун убиец, който живее под града и яде малки деца.
Защо?
Не знам. Какво изобщо правят клоуните?
Може би е ядосан.
Може би.
Какво има? Добре ли си?
- Боли. - Дай да видя.
Какво е станало? Да не си излизал навън?
Трябваше. Бях гладен.
Кой ти стори това?
Ухапа ме куче. Опитвах се да взема храната му.
Виж, съжалявам, че не дойдох вчера и не ти донесох храна.
Ще се постарая това да не се повтори, но да излизаш навън е опасно.
- Ако хората те видят... - Знам.
Хората се страхуват от това, което не разбират. Знам.
Никога не го забравяй.
- Добре.
Трябва да ходя на работа, ще дойда довечера.
- Обещавам. - Добре.
Какво става с пунктовете? Променили са ги.
Не знам. Чух, че някакво ченге е било нападнато или нещо такова.
Не мога да повярвам.
- Кой е този? - Не ти трябва да знаеш.
Не беше ли 'Стой далеч от мен' достатъчно ясно?
Каза ми да си намеря работа. Какво по-подходящо място от това, в което вече имам познат?
Ако под 'познат' имаш предвид някой, който при първа възможност би пуснал наковалня на главата ти, тогава съм съгласна.
- Не го мислиш сериозно. - Намери ми наковалня и гледай.
Макс, това боли. Наистина.
Думите ти ме вдъхновяват. Искам да се променя.
Както и да е.
Ще отнеме само секунда. Ей, Нормъл, този загубеняк си търси работа.
Тук няма работа. Имам достатъчно от вас, охлюви, за да ме държат в Малокс докато се върнат кравите.
- Добре тогава. - Ей, ти не си ли онзи боксьора?
- Ти си Монти Кора. - Монти Кора?
Това е прякор.
Веднъж видях този човек да сваля Манглър Милър за по-малко от 45 секунди.
- Чудесно. Браво! - Благодаря... Нормъл.
Моля, наричай ме Рейгън.
- Значи си търсиш работа, а? - Да. Ще бъде удоволствие за мен да съм част от екипа на Джам Пони.
Винаги би ми бил от полза един петел в кокошарника.
- Нормъл, не прави това. - Млъквай, миси.
Знаете ли откъде мога да си взема колело?
Разбира се.
- Ето. И по-полека. - Благодаря.
О, а нямам ли нужда от един от онези пропуски?
Да, ще го имаш до утре сутринта. Този ще те разведе наоколо.
А сега на работа. Тези пакети ужасно тъжат за притежателите си!
- Това не може да се случва. - Браво на теб, Макси. Ти си рок звезда!
Млъквай.
- Монти Кора? - Да, идва от Мантикор.
Да, разбрах. Чудесен начин да се покриваш.
- Защо не се успокоиш? - Защо не поумнееш?
Можеш да започнеш като скриеш този код.
А сега запомни, дръж се учтиво.
Трябва да се подпишете.
- Какво е това? - Джам Пони, г-жо. Имате пратка.
Трябва да си взема очилата.
На това ли му викаш учтиво?
- Какво търсиш? - Нищо.
- Оглеждаш мястото. - Не е вярно.
Да, вярно е. Знаех си, че затова искаш тази работа- за да си набавиш пропуск и да ограбваш хората.
- Ти не искаше ли тази работа по същата причина? - Да, но само в началото.
Я гледай. Бабката има телевизор с плазмов екран.
- Няма да крадеш телевизора й. - И защо?
- Защото е грешно. - За разлика от кражбата на бейсболна топка?
Притежателят на онази галерия е истински идиот.
Значи можем да крадем от него, защото е лош.
- Опитвам се да преживявам. - Преживявай от заплата.
- Минимална надница? - Плюс бакшиши.
- Ето тук идва и часта с учтивото държание. - Да бе!
- Правилно ли го попълних? - Да, приятен ден.
О, изчакайте малко.
Това е за вас.
О, петаче?
- Благодаря ви. - По-добре да си целуне телевизора за сбогом.
Той е от Мантикор, нали? Казвай каквото искаш, но със сигурност знаят как да ги направят красиви.
Прекарах цял следобед с него. Може да те побърка със смеха си, приказките си, дишането си...
- Скъпа прекаляваш. - Дами, позволете ми да ви почерпя.
- Скипи ми дължи бира за около 80 долара. - Няма нужда.
Не, не, аз искам.
Казвам ти, ужасен е.
Знам. Безплатна бира-най-ужасното зло.
На таблото видях, че утре ще работиш в 4-ти сектор.
Да.
Направи ми услуга. Достави това заради мен на този адрес.
Ще получиш 20 долара.
Какво има вътре?
- Не питай и ще получиш 30. - Става.
Чухте ли за онова ченге дето било нападнато от мутант вчера?
- Пак се започва. - Някакво същество с кучешка муцуна.
- С кучешка муцуна? - Да, с дълга гъста коса.
- Наистина ли? - Ченгето го хванало да търси храна в боклуците.
- Отхапало езика от устата му.
Но ченгето успяло да го намушка, така че сега е ранено и никой от нас не е в безопасност.
Трябва да тръгвам.
Какво й става?
- Къде отиваш? - Трябва да ида да видя Джошуа.
- Мислиш ли, че той има нещо общо с това? - Разбира се, че не. Джошуа никога не би наранил някого.
- Не знаеш на какво е способен. - Напротив, знам.
- Тогава защо отиваш при него? - Защото му обещах.
Джошуа?
Има ли някой тук?
- Цяла сутрин ти звъня на пейджъра. - Нямах телефон. Какво има?
Снощи пак беше нападнато ченге. Станаха три за последната седмица.
- Да, чух за това. - Едно е оцеляло.
Твърди, че е бил нападнат от полу-човек, полу-животно.
Добрите новини са, че никой не му вярва.
Очевидно е известен с това, че пие по време на работа.
И какво мислят, че е било?
Глутница кучета може би, или койоти, скитащи из града.
- Има смисъл. - Освен часта с полу-човека, полу-животно.
- Мислех, че ще се заемеш с това. - Не мога да следя всеки слух.
Това не е слух. Две ченгета са мъртви, а едно е в болницата с откъснат език.
Ако зад това стои някой трансгенетичен, трябва да направиш нещо.
- Дай ми сигурно доказателство и ще направя. - Работя по въпроса. Какво ти е?
Трябва да ходя на работа.
Какво криеш от мен?
Снощи отидох да видя Джошуа, но го нямаше.
- Нали не мислиш, че... - Не! Просто съм притеснена за него, това е.
Има и нещо друго, нали?
Умират хора. Ако е замесен трансгенетичен...
Да, знам. Аз съм виновна, защото ги пуснах на свобода.
Щях да кажа, че ще е по-добре да направиш нещо, иначе рискуваш всички да бъдете разобличени.
- Трябва да тръгвам. - Ей!
В случай, че пак не можеш да намериш телефон.
Мога ли да ти помогна, дребосъко?
Не, просто доставям пратка.
- Мисля, че си се загубил. - Не, човече. Това е адреса. Така пише тук.
- Да, така пише тук. - Значи съм прав.
Какво има вътре?
Не е ваша работа.
Всъщност е наша работа. Там е проблема.
Виждаш ли, това е нашият малък рай.
Ние сме нещо като... бранители на територията си.
И той ме удря в лицето три пъти. Аз само се усмихвам и чакам да ми се отвори възможност.
И после бум! Един удар право в челюстта и е повален.
Ами Сами? Как се справи с него?
- Ами той не е толкова бърз колкото си мислиш.
Майчице... Какво ти се е случило?
Скинари. Пребиха ме.
- Скинари? - С имплантирани пластинки и други глупости.
Не трябва да се мотаеш с тези типове. Те слушат само хормоните си.
- Чакай малко. Не беше там за пратка, нали? - Не точно.
Благодаря на бога.
Та какво имаше в пакета?
- Наркотици? - Разбира се, че не.
Защо не ми кажеш или ще кажа всичко на Нормъл.
Андростамини.
Това е синтетичен хормон. Борците го използват. Изкарвам добри пари от него.
Вече не. Накараха ме да им кажа за кого работя, ако искам да се махна от там.
Наистина ли?
Съжалявам, не знаех. Нямаше да те пратя ако знаех.
- Е, другия път просто не ме намесвай. - Ей, ей.
Защо не... Защо не си купиш нова риза за моя сметка?
И панталоните ми са изцапани.
- Вземи си и нови панталони. - Благодаря.
- Довечера ще ходиш в Краш, нали? - Да.
До скоро.
Офицер Пиърсън.
Аз съм доктор Ливингстън. Трябва да ви задам няколко въпроса.
Твърдите, че сте бил нападнат от някакво същество.
- В такъв случай може да има опасност от бяс.
Огледахте ли добре нещото, което ви стори това?
- Мислите ли, че можете да го разпознаете?
Това ли е той? Сигурен ли сте?
Съжалявам, не...
Баркод.
- Имал е баркод на врата си.
Добре.
Макс, аз съм.
Говорих с ченгето, което оцеля след нападението.
- И? - Лоши новини.
Показах му снимката на Джошуа, която се появи в жълтите вестници преди няколко седмици.
- Той го разпозна. - Това е невъзможно.
- Макс, човекът го разпозна. - Греши.
- Е, видял е баркода му. - Баркода му?
- Джошуа няма баркод. - Мислех, че всички вие имате.
Той е първият проектиран в Мантикор. Няма баркод.
Какво? Не мога да те чуя, Макс.
- Макс!
Джошуа?
Това не е много мило.
Бягай, Исак, бягай!
Джошуа?
Какво правиш тук долу?
- Би трябвало веднага да го пребием. - Да.
- Ще се ползва от закона за кучетата. - Това не е куче, идиот такъв, това е върколак.
- Аз ли съм идиотът? А къде е пълната луна? - Пълната луна е само легенда. Прочети някоя книга.
И двамата сте идиоти.
Това, което имаме тук, е един от онези мутанти. Пишеше за тях във вестниците.
Сардж каза, че федералните ще дойдат да ни го вземат.
- Федералните? - Някаква агенция, за която не съм чувал.
Не ме интересува кои са. Това нещо е убило полицаи. Трябва да му дадем някой урок.
Как я караш, куче? Хайде.
Как ти се струва това, а? А?
Не...
Не ми харесва.
Боже, проклетото нещо говори.
- Двама. Сигурна ли си? - Така е пострадал Джошуа. Опитвал се е да спре Исак.
Намали малко. Джошуа е ранен? Кой е Исак?
- Това е името на другия. - Добре.
Когато отидох да видя Джошуа онзи ден, корема му беше превързан.
- Не ми каза за това. - Сега знам какво е означавало.
- И не беше нужно да ми казваш? - Той е пострадал докато се е опитвал да спре Исак да убие ченгето.
Това е относително, защото всичко, което знаем засега е, че и двамата са нападнали.
- Джошуа никога не би наранил някого. - Защо не ти е казал какво се е случило?
- Не знам. - Той защитава убиец.
- Ченгетата са хванали погрешния човек. - Познай какво, това е без значение.
Те имат своето куче-човек. Не ги интересува дали е убивало хора или е развъждало овце.
Искат просто да разберат какво е, по дяволите.
- Трябва да го измъкна от там. Къде го държат? - 12 сектор.
- Ами Исак? - После ще се оправям с него.
След като убие още някого?
Вместо да ми пилиш на главата, че не мога да направя две неща едновременно, направи нещо ти!
Ще ми помогнеш ли или едноръкия ще зареди целия камион сам?
Просто се опитвам да разбера какво има вътре.
- Какво чуваш? - Нещо се плиска.
Хайде, побързайте, по-добре да свършваме с това.
Еди, просто се чудехме, какво има в тези кутии?
Черни дробове и бъбреци.
Искаш да кажеш... Ние разнасяме това, за да можеш ти да направиш някой отвратителен английски пай?
- Това са човешки черни дробове и бъбреци. - О, няма да ям пай от хора.
Ще ги продаваме. За трансплантации са.
Имаме купувачи отвъд океана, които са готови да платят доста за това.
Извинете ме.
Търся трима грозни скинари, които са пребили приятеля ми сутринта.
Е, намери ги.
Какво се е случило с теб? Да не би случайно да си си сдъвкал ръката?
Всъщност другата седмица ще имам нова кибер-ръка. Най-отгоре в списъка на Япония съм.
Както и да е. Ето как стоят нещата.
Приятелят ми е носел пакет, който е мой.
Вие сте го взели. Искам да си го взема обратно.
Това изглежда е повреда в нашия разговор, а?
Може би приятеля ти не е предал съобщението ни.
Никой наоколо не продава андростамини освен нас.
Ами, виждате ли...
тук е проблема.
Имах купувач, който щеше да ми даде 500 долара за този пакет.
Той е разстроен, че не го получи, аз съм разстроен, защото не си получих парите, и вие сте разстроени, защото...
Е не знам точно защо, но така изглеждате, така че защо не ми дадете 500 долара,
а аз ще се махна от тук преди някой да е станал по-разстроен отколкото вече е.
Какво ще прави глупак като теб с 500 кинта?
Всъщност ми трябват, за да оправя майка ти.
Аз съм.
Извинете ме, момчета. Ало?
Ти, копеле гадно.
- Алек, Лоугън е. - О, здравей.
- Какво беше това? - Нищо. Какво има?
- Добре ли си?
Да, да, добре съм.
- Та какво има? - Трябва ми помоща ти.
- Това е просто, защото тя е готина. - Кое?
Всичко. Начина, по който винаги се измъква.
Мислиш ли, че щяхме да сме в тая дупка и да търсим бог знае какво ако тя беше грозна?
Тук сме, за да помогнем на Макс.
Ти си толкова размекнат.
Служа на обществото. Чудовища на свобода... Хората имат право да знаят.
Добре. Снимайте колкото искате.
- Значи, вестника, за когото работите... - Седмичника Нов Свят.
Да.
Ако имате нужда от някое интервю,
нещо от юридическа гледна точка, просто ме попитайте.
Наляво.
- Мога ли да се приближа? - Разбира се. Колкото искате.
Внимателно. Опасно е.
- Никога няма да повярвате... - Какво?
- То говори. - Така ли? И какво казва?
- Макс. - Ей.
Ей, ами ние? Измъкни ни от тук.
- Хей! - Отворете вратата!
Не го приемай лично, но не обичам кучетата.
Хайде.
След теб.
Каква е тази смрад?
Това да не са...
езици?
Май първо трябваше да се обадим на някого.
Защо не ми каза за него онзи ден?
Исках.
- Можехме да направим нещо, за да го спрем. - Опитах да го спра.
Знам.
Защо го прави, Джошуа? Защо убива хора?
Ядосан е.
За какво?
Пазачите от Мантикор.
- Те много го нараниха. - Те нараниха всички ни.
Не знаеш. Не знаеш.
Малкото братче беше уязвимо.
Татко го направи такъв.
После татко си отиде. Отиде си сред хората...
Татко!
Исак беше тъжен.
Не можеше да спре да плаче.
И пазачите се опитаха да го накарат да спре.
Татко...
Татко никога не се върна. Отиде си.
Исак не спираше.
И те го накараха да спре.
Татко! Татко!
Полицаите...
Исак ги мисли за пазачите от Мантикор. Затова ги наранява.
Това е чудесно.
Чудесно. Направо чудесно.
Може би трябва да опиташ с това.
Стой тук. Не отваряй вратата. Не прави нищо.
- Къде отиваш? - Да намеря Исак.
- И аз ще дойда. - Не!
Полицията те търси. Трябва да останеш тук.
Не наранявай малкото братче.
- Стой тук, чуваш ли? - Ти чуваш ли?
- Той убива хора, Джошуа! - Аз ще го спра.
- Ти вече опита. Виж какво ти направи. - Пазачите го направиха такъв.
- Това няма значние. Трябва да бъде спрян. - Ти го пусна навън!
Ти пусна всички ни.
Сега ще го нараниш?
Няма ако не ми се наложи.
- Махни се от пътя ми, големи приятелю. - Няма да стане, малки приятелю.
Джошуа!
- Исак! - Ей, Джошуа, отвори.
Къде е Макс?
Исак е там.
Джо... Ей, върни се.
Какво им става на тези?
Да.
Джошуа?
Не, Исак!
- Не!
Макс!
Макс?
- Благодаря ти, че излезе с мен. - Няма проблем.
Не трябваше да ги пускам навън. Трябваше да се досетя, че нещо такова ще се случи.
- Ти направи правилното нещо. Единственото възможно. - Кажи това на семействата на онези полицаи.
- Мантикор направи Исак убиец, не ти. - Ами ако има още като него?
За всеки, който си пуснала това е заплаха. Но даде на стотина други право на истински живот.
Като него.
Мислех, че се опитваш да ме накараш да се почувствам добре.
За малко да забравя. Той ми даде това.
Каза, че покрива парите, които похарчихме за доктора.
- Откъде ги е взел? - От някакви лоши момчета. Само това ми трябваше да чуя.
- Ще се отбия при Джошуа. - Как е той?
Не знам, не иска да говори с мен освен за да ми каже да се махам.
Благодаря.
Чао.
Та как каза, че ти е името?
- Приятелите ми ме наричат Люкс. - Люкс.
- Мисля, че познаваш някои от тях. - Така ли?
Онези тримата, които си пребил.
Супер.
Вибрираш ли?
Ние знаем какво си.
- Махай се. - Не мога.
Джошуа, ти ми спаси живота.
Наистина съжалявам за брат ти, но...
се радвам, че съм жива.
Ти също трябва да се радваш.
Малкото братче го няма. Не е жив.
Знам.
Но аз съм тук.
И няма да ходя никъде.
Не е нужно да си сам.
- Разкажи ми за него. - Защо?
Исак го няма.
Искам да го опозная така както ти го познаваше.
Исак...
беше любимец на татко.
Ревнувал си, нали?
Отначало. После не.
Преодолял си го?
Малкото братче...
по-малко... уязвимо...
Татко ми каза да го пазя.
Опитах се.
Така е.
Ти беше добър брат.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2001